НАДМІРНИЙ ТУРИЗМ ДЕСТИНАЦІЙ ЯК ПРОБЛЕМА РОЗВИТКУ СВІТОВОЇ ІНДУСТРІЇ ГОСТИННОСТІ - Гук, Юліан (Innovations and Technologies in the Service Sphere and Food Industry, 2026)
У статті досліджено вплив транспортної доступності на розвиток глобальних туристичних дестинацій та загострення проблеми надмірного туризму. Обґрунтовано, що саме розвиток цивільної авіації у другій половині ХХ ст. став одним із ключових чинників стрімкого зростання міжнародних туристичних потоків, розширення географії подорожей і посилення економічної ролі туризму у функціонуванні міст і регіонів. Встановлено, що транспортна інфраструктура визначає не лише доступність дестинації, а й темпи її туристичного зростання, масштаби залучення відвідувачів та здатність інтегруватися у глобальний ринок туристичних послуг. Показано, що пандемія COVID-19 спричинила різке скорочення авіаперевезень, однак уже в посткризовий період галузь відновила позиції та знову стала одним із базових драйверів міжнародного туризму. На основі аналізу статистичних і аналітичних джерел доведено, що зростання транспортної мобільності та туристичних витрат забезпечує вагомий економічний ефект для провідних дестинацій світу, зокрема Парижа, Дубаю, Макао, Орландо та Шанхаю. Водночас встановлено, що надмірна концентрація туристичних потоків у межах окремих територій породжує низку негативних наслідків, серед яких перевантаження інфраструктури, зростання цін на послуги, загострення соціальної напруги, витіснення локальних функцій міського простору та посилення антропогенного тиску на об’єкти культурної спадщини. На прикладі Венеції, Афін і Парижа показано, що надмірний туризм є суперечливим явищем, оскільки поєднує високі економічні вигоди з істотними соціальними, просторовими та культурними втратами. Доведено, що управління туристичними дестинаціями потребує переходу від політики безумовного нарощування туристичних потоків до збалансованого регулювання, яке враховує пропускну здатність територій, інтереси місцевого населення та необхідність збереження культурної й природної спадщини. Виокремлено три групи глобальних туристичних дестинацій залежно від характеру взаємодії між туристичними потоками, місцевими громадами та об’єктами світової спадщини. Практичне значення одержаних результатів полягає в поглибленні теоретичних засад дослідження овертуризму та обґрунтуванні підходів до ефективнішого управління популярними туристичними напрямками.